DET STORE ALIBI
-Noen tegn til politiet? -Nei.
-Ser ut til at vi slipper unna. -Bra.
-Hvor langt er det til din fars båt? -To timer.
Det virker som du har flaks, bank i bordet.
Kan du fortelle hva som skjedde? Jeg vil vite det.
Bare om du føler for det.
Det er Charlotte Inwood.
-Hun er i knipe. -Ikke overraskende.
Dette er alvor, Eve. Dødelig alvor.
Hun var overalt. Jeg måtte hjelpe henne.
Jeg var på kjøkkenet. Klokka var omtrent 17.
Dørklokka ringte, og jeg gikk ned for å se hvem det var.
Jonnie, du elsker meg. Si at du elsker meg. Du elsker meg, ikke sant?
Jeg tror han er død. Jeg er sikker på at han er død.
Jeg mente det ikke. Jeg mente det ikke.
-Hvem er død? -Mannen min.
Vi hadde en forferdelig krangel om deg.
Han var gemen. Du vet de tingene han kan si.
Han begynte å slå meg. Jeg grep tak i et eller annet.
Jeg var gal av frykt. Hva skal jeg gjøre?
Elskling, ta deg sammen. Det er ikke sikkert at han er det.
Gardinene, Jonnie. Dra for gardinene.
Jeg trodde jeg hadde konjakk.
Her, drikk dette.
Han var en avskyelig mann.
Hvorfor gifter kvinner seg med slike?
-Hvor skjedde det? -Soverommet mitt.
-Noen andre i huset? -Jeg lot tjenerne være på landet.
Jeg kjørte tidlig for å få en times hvile før forestillingen.
Hva skal jeg gjøre? Jeg kan ikke fortsette. Jeg kan ikke.
-Har noen sett deg? -Jeg tror ikke det.
Det var ikke en sjel på gata. Jeg hoppet i bilen og kom hit.
Den er parkert rundt hjørnet.
Hva vil de gjøre med meg?
Ikke skjelv. Vi finner på noe. Vi sørger for at det blir bra.
Du må ringe til teateret. Jeg kan ikke spille i kveld.
Si at jeg er syk. Det er jo sant.
Nei, du må spille i kveld. Du må.
Som om ingenting har skjedd. Ingenting har skjedd.
Du kjørte rett til teateret, forstår du?
Du har ikke vært hjemme i det hele tatt. Du må få det inn i hodet.
Men antrekket mitt. Det er blod på det.
-Jeg må tilbake og bytte. -Nei, du kan ikke gjøre det.
Eller så kan jeg dra.
Elskling, kan du? Det er ingen der.
Jeg gir deg nøkkelen.
Det er en blå kjole som denne i skapet-
-ved siden av soveromsvinduet. Her er nøkkelen.
-Sikkert at tjenerne ikke er tilbake? -Nei, men du må skynde deg.
Det er min eneste sjanse.
-Du gjør det, ikke sant? -Det er en risiko.
La meg tenke meg om...
Du vet at jeg vil hjelpe deg, men...
Dra eller ikke dra. Det er det samme.
Jeg trodde du elsket meg.
-Spiller ingen rolle nå. -Min kjære. Min elskling.
Jeg vil gjøre alt for deg. Det vet du.
Jeg skal være så rask jeg kan.
Det var hushjelpen din, Nellie.
Ja visst, ja.
Hun skulle til huset og hente noen sko jeg trengte til forestillingen.
-Kjente hun deg igjen? -Jeg vet ikke.
Du må dra til teateret. Politiet vil dra dit for å fortelle nyhetene.
Gi meg beltet, elskling.
Hva har jeg gjort med deg?
Om Nellie kjente deg igjen, vil det ikke være trygt her.
-Du bør reise vekk en stund. -Det vil ikke hjelpe.
Men de kommer hit. Du må dra med en gang.
Min kjæreste elskling, du har reddet meg.
Vi må tenke på deg nå. Du må gjemme deg.
Hva bryr jeg meg om hva som skjer med meg?
Din jobb er å prøve å glemme alt.
La meg være bekymringsfull. Jeg finner en løsning.
Så begynner vi på nytt, ikke sant, du og jeg?
Ikke mer hemmelighet, fusk og løgn.
Jeg må skynde meg. Men jeg er bekymret for deg.
Ikke vær det. Du er skuespiller. Du spiller en rolle.
-Ingen nerver når du er på. -Jeg skal forsøke.
Antrekket mitt!
-Jeg kaster det. -Ikke bli med ned.
Vi bør ikke bli sett sammen.
-Au revoir, min elskling. -Au revoir.
Og for guds skyld, ikke vær bekymret.
TELEFONKATALOG LONDON
-Ja? -Kan jeg få snakke med Eve Gill?
Jeg er redd for at hun ikke er inne.
Hun sa hun skulle til faren sin i helgen.
-Men jeg trodde hun var tilbake. -Det stemmer. Hun kom i går kveld.
Hun har øvd hele dagen på Royal Academy of Dramatic Art.
Du vet, RADA.
Vet du når hun..? Hvor hun er nå?
Hørte du ikke etter?
Hun er og øver på RADA.
-Jonathan Cooper? -Ja.
Vi er fra politiet. Kan vi snakke litt med deg?
Selvfølgelig. Kom inn.
SIKKERHETSGLASS
...fortelle at jeg ikke kan gå med på ønsket.
ØVELSESTEATER
Jeg har besluttet dette etter nøye overveielse.
Jeg har ikke hørt maken til utakknemlig barn!
Nei, ikke kjør ordene i hverandre.
...barnet skammelig.
Husker ikke du at vi også, for årevis siden-
-led av ungdommens idioti og feber?
Om vårt blod blir kjøligere og temperert, la oss ikke bruke-
-oss som dydsmønstre, men den beroligende balsam-
-av tiden som går, at vi har beskyttelse-
-mot ungdommelig humørsyke.
Du pleide å være snillere enn dette.
Nei, pappa, du er slem. Om alle foreldre mente som du-
-var ekteskap umulig. Hva ville så skje med menneskeheten?
-Gå vekk. Hva gjør du her? -Politiet er etter meg. Ser du dem?
Jeg håper du ikke har glemt tragedien...
De tror jeg drepte en mann. Kan du skjule meg i din fars båt?
Er du så hjerteløs at du ønsker..?
De har gått.
Jeg trodde at studentene i denne klassen var intelligente-
-som forsøkte å beherske en vanskelig og vakker kunst.
Jeg har ikke gleden av å kjenne deg, unge mann.
Men jeg skal rapportere deg til Sir Kenneth.
Nå begynner vi øvelsen med den andre rollebesetningen.
-Denne tror skuespill er lek og moro. -Jeg beklager så mye, Miss Ashton.
-Jonathan. -La oss dra. Har du bilen din her?
Parkert foran. Jeg viser deg kjøkken- inngangen og plukker deg opp der.
Eve, hater du meg-
-nå som du vet om Charlotte og meg?
Jeg kan aldri hate deg, Jonathan.
For vi er... Vi er så gamle venner.
Og...
Vel, bare derfor.
Men jeg ønsker at jeg tok timer på andrefiolin.
Gode gamle Eve.
Ta ham inn hit.
Det er varmere.
Synes du at jeg oppførte meg som en tosk?
l det store og hele så synes jeg det.
Jeg synes vennen din har oppført seg som en tosk.
Jeg har en anelse om at jeg vil oppføre meg som en tosk.
-Det er smittsomt. -Mener du at du vil hjelpe ham?
Hvorfor ikke?
Han er en venn av deg, er han ikke?
-Å, ja. -Jeg forstår.
Mer enn en venn, hva?
Når jeg er med ham får jeg en følelse her... Som er...
Ja. Vel, vi ser på symptomene senere.
I mellomtiden antar jeg at du er sugen på ham, eller fortsatt sulten.
Jeg er forelsket i ham.
Du har fanget ham, men ikke temmet ham ennå. Er det slik det er?
Jeg ønsker at Charlotte Inwood var i...
Gjør du?
Jeg har sett henne på scenen.
Hun ville fått meg til å le om jeg ikke hadde vært forberedt.
Hun får ikke meg til å le, på eller av scenen.
Jeg orker ikke å se på hva hun gjør med Jonathan.
Hun er som en ond ånd. Se på ham!
Ruinert, og av en kvinne.
Og nå vil du at jeg tar ruinene på en liten sjøreise.
-Er det slik? -Jeg tenkte at du kunne ta ham-
-over kanalen eller til irskekysten. Så kunne han skjule seg.
Reisen høres attraktiv ut, men ikke-
-å hjelpe en mistenkt morder med å rømme, spesielt med mitt rykte.
Det er ikke noe galt med ryktet ditt.
Virkelig. Jeg innbiller meg at det er det.
Tollerne holder faktisk øye med meg.
De mistenker at jeg er en smugler.
-Det er du ikke. -Jo, det er jeg.
Ett fat konjakk? Det gjør deg ikke til en smugler.
-To fat. -Det var 15 år siden.
Jeg har gjort noe mer, som jeg ikke har fortalt deg eller din mor.
-Kan ikke ha vært særlig mye. -Selvfølgelig ikke. Ikke mye.
Ikke noe kan imponere en drapsmanns kompanjong.
Jeg håper aldri å bli satt pris på.
Ja, mora di kurerte meg for det.
Derfor orket jeg ikke å bry meg med mora di.
Jeg setter pris på deg. Du og kaptein Kidd er heltene mine.
Mitt barn, jeg lar meg ikke narre.
Om det er én ting jeg ikke orker, så er det uoppriktighet.
Men du må hjelpe ham. Du vil hjelpe ham, vil du ikke?
Han er ensom. Han har ingen andre venner enn meg, og kanskje deg.
-Du vil hjelpe ham, vil du ikke? -Han har ikke meg-
-ennå.
Du vil ha en rolle i dette, og du vet det.
En rolle i dette melodramatiske stykket, mener du?
Det er sånn du behandler det, Eve.
Som om det var et stykke du spiller i på akademiet.
Alt virker som en fin rolle når du er bitt av teaterbasillen-
-eller hva, min kjære?
Du har en intrige, en interessant rolle-
-til og med et antrekk, litt slitt i kantene.
Dessverre, Eve, i dette virkelige livet-
-må vi møte situasjonen og alt den kommer med.
Ja.
Hva mener du?
Det virker som Charlotte Inwood er en ekspert på hagestier.
Jeg tror hun har ledet din unge venn inn på en hagesti.
Vi bør vente litt før vi følger etter ham.
-Hvorfor? -Jeg vet ikke hvordan blodet-
-kom på kjolen, men jeg vet at noen smurte det på med vilje.
Hvorfor ville noen gjøre det?
Vel, Miss Inwood er skuespiller, en veldig dyktig en.
Hun har øye for følelsesmessige situasjoner.
Anta at hun ville at vår søvnige venn skulle gå til huset-
-for å bli sett der.
Dette blodige klesplagget ville gi en plausibel grunn.
En veldig plausibel grunn.
Det er derfor hun ikke skiftet før hun gikk til leiligheten hans.
Jeg kan ikke tenke meg at Inwood går til sin unge mann...
Eller din unge mann, hvems han enn er, i en slik grisete tilstand.
Nei. Dette antrekket er et spor, et veldig viktig spor.
Og selv om det gremmer meg å si dette-
-så tror jeg vi bør kontakte politiet.
Jonathan! Jonathan, våkn opp.
Hvor mye tror du at du kan stole på Charlotte?
Med livet mitt. Hva mener du?
Denne blodflekken ble smurt på med vilje.
Ikke vær latterlig. Du prøver å vende meg mot Charlotte. Det går ikke.
Og hva gjør denne her? Den skulle vært ødelagt for lenge siden!
Din tosk! Der ryker beviset som kunne hjulpet deg.
Jeg gjør dette for Charlottes skyld. Du er bare sjalu!
La meg minne deg på at du er min datters gjest.
Jeg vil se bedre manerer.
Jeg beklager, Eve.
Vær så snill, tilgi meg.
Jeg mistet hodet.
Jeg kan nesten ikke tenke. Jeg er nesten død av søvnmangel.
Blir det for mye bry om jeg går og legger meg?
Om kommandør Gill vil la meg få bli.
Rommet ditt er ved trappen. Du vil ha det komfortabelt.
Og om du vil ha noe å lese på sengen-
-så finner du noen bra mordmysterier der inne.
Jeg ber om forlatelse.
Hør her, Eve...
Men han har nettopp gått...
Endelig er vi alene og ikke iakttatt. Jeg begynner å like dette.
Tror du at hun planla det så mistanken falt på Jonathan?
-Tror du hun la skylden på ham? -Tanken har falt meg inn.
Derfor foreslo jeg motvillig at politiet burde kontaktes.
For sent. Vårt eneste bevis har forsvunnet opp pipa.
Vi må hjelpe ham. Han klarer seg ikke selv.
Han er håpløst forelsket i den kvinnen. Det er opp til oss.
Ja, men det blir ikke lett.
Det er lett. Jeg drar til henne på egen hånd.
-Er det smart? -Jeg bryr meg ikke om det er det.
Jeg sier at vi vet om blodflekken og alt hun har gjort.
Jeg skal få henne i tale. En kvinne til en annen.
Det vil være en imponerende situasjon.
Hun vil ikke være i stand til annet enn å røpe seg.
Jeg vil ikke se det. Jeg vil ikke være der. Ikke du heller.
Om vi har rett, så er hun en farlig dame.
Hun vil ikke røpe seg. Du gir henne et alternativ.
Hun har ikke noe alternativ.
Hun kan komme til å drepe deg.
Ikke vær så melodramatisk, pappa.
Hør her, min kjære. lnnse fakta.
Hva er det minste som kan skje om du gir deg i kast med den dama?
Hun vil øyeblikkelig plukke opp telefonen og ringe politiet.
Hun vil så melde deg for å skjule en rømling.
Du vil bli stilt for retten i Old Bailey.
Om du er heldig, vil du få, la meg se-
-et par år som du vil tilbringe i Holloway-fengselet-
-med å meditere over dårskapen i å omvandle melodrama til virkelighet.
Vel...
Det beste du kan gjøre er å dra tilbake til akademiet-
-og utøve dine sjelsrystende streker-
-i omgivelser hvor de ikke kan forårsake noe skade.
Tross alt, denne fyren kan umulig bety så mye for deg.
Men han gjør det, pappa.
Husk at hun er en farlig kvinne så VÆR FORSIKTIG - Din kjære far
-Gå videre. -Men jeg vil...
Kom igjen, frøken. Ingenting å se på.
Hallo, pappa? Jeg er utenfor Inwood-huset.
Utenfor? Hvorfor ikke inne?
Ikke vær latterlig. Politiet slipper ingen i nærheten av stedet.
Virkelig? Det var veldig merkelig.
Du har gjort ditt beste. Kom tilbake-
-og bestem deg om mannen som kom til middag.
Jeg føler meg forferdelig. Jeg har lyttet til folkemengden-
-og de antar at du-vet-hvem er skyldig-
-og alt politiet har å gjøre er å fange ham.
Politiet tror kanskje ikke han er skyldig.
De jobber i hemmelighet, vet du.
De kan ha noen egne meninger om en bestemt dame.
Bare jeg visste hva politiet tenker.
-Hvorfor ikke spørre dem? -Det er lettere sagt enn gjort.
Et øyeblikk, pappa.
-Ha det bra for nå. -Eve...
Jeg treffer deg på kontoret klokken 14, sir.
Kan jeg få en liten konjakk, takk?
Beklager å forstyrre, men er det tilfeldigvis-
-noe jeg kan gjøre for deg? -Nei takk.
-Hvordan graver du frem alt? -Jeg er rundt omkring.
Uansett, jeg kjenner Munson...
Rett fra kilden.
Jeg forsikrer deg, frue.
Det vil være en glede å hjelpe deg med hva som helst.
Takk så mye.
Om du tillater meg å si det, så ser du deprimert ut.
Ja, det muntre ord, en hjelpende hånd...
Jeg har det helt bra.
Å, bra. Akkurat. Bra, bra.
Er det noe jeg kan gjøre?
Jeg vet ikke hva som er galt, men du ser ikke ut til å ha det bra.
Litt konjakk kan ikke skade. Hvorfor ikke drikke den?
Grandtanten min døde etter et glass konjakk, hennes 15. den dagen.
-Føler du deg bedre? -Ja, takk.
Du forlot lunsjen din.
Den vil ikke være ensom. Jeg går snart tilbake.
Kanskje du er allergisk mot barer.
Vil du føle deg mindre urolig om jeg sitter her?
-Er du allergisk mot fremmede? -Nei, jeg elsker fremmede menn.
-Jeg mener, glad i dem. -Jeg skal hente lunsjen min.
Butleren sa det. Aldri sett maken. Det sies at hodet hans var slått inn.
Jeg hørte de slo så hardt at løstennene fløy gjennom rommet.
Jeg vet det er dumt, men jeg hørte to stykker på gata i dag-
-som snakket om drapet.
De snakket om mange detaljer.
Jeg ble så syk og ør at jeg bare måtte gå inn for en konjakk.
Faren min sier at jeg overdramatiserer alt.
Han har vel rett. Jeg vet hvordan det føles. Jeg hater vold.
Gjør ikke det det vanskelig for deg?
Jeg mener at vi må se den heslige siden av livet i øynene.
Jeg, for eksempel. Jeg er skuespiller.
Jeg bør kunne se alt mulig i øynene, ikke sant?
Jeg vet ikke helt. Anta at jeg var en bibliotekar.
En bibliotekar opplever ikke mye vold bortsett fra et leksikon som faller.
Men du er ikke bibliotekar, eller hva?
Nei, det er jeg ikke. Hvordan vet du det?
Vel, du ser bare ikke ut som en bibliotekar.
-Du ser ikke ut som en skuespiller. -Å? Jeg trodde jeg gjorde det.
Jeg er nybegynner. Jeg har bare spilt én rolle for publikum.
-Kan jeg ha sett deg? -Tror ikke det.
Det var i menighetshuset. Jeg spilte den fjerde dødssynden.
-Var du bra? -Jeg var ganske dødelig.
Hva var Jonathan Cooper etter?
-Jeg hørte at ikke noe ble stjålet. -Kanskje han gjorde det for gøy...
Arme Charlotte Inwood.
Tenk deg å komme hjem og finne mannen død-
-politi og detektiver over hele huset, og blodet...
Forsiktig, forsiktig.
Husk at du er følsom for sånt. Du får et nytt besvimelsesanfall.
Jeg hører at Charlotte Inwood er tilbake på scenen om noen dager.
Må være forferdelig å synge og danse-
-med det forferdelige bildet brennende i tankene.
Samme gamle greia: "Skuespilleren er vel mannen med hjertet?"
Jeg hadde en fetter med magesår-
-og et ekstremt morsomt ansikt, samtidig.
Alle lo da han fortalte om symptomene.
Han het Jim.
Det må ha vært fryktelig.
Jeg vet ikke, jeg. Jim er et ganske vanlig navn.
Jeg lurer på hvordan Charlotte Inwood virkelig er.
-Nellie. -Det er Charlotte Inwoods hushjelp.
Hallo, Nellie. Jeg ventet ikke å se deg så fort.
Hvordan klarer du deg etter i går kveld?
Mrs. Tippet, alt jeg har vært gjennom. Politifolkene.
Plager deg med masse spørsmål.
Spørsmål? De har spurt om ditt og datt, hele morgenen.
Jeg visste ikke hvor jeg var på vei.
Gin og sitron, Mrs. Tippet.
-Ikke for mye sitron, kjære. -Ok.
De la riktignok ikke en finger på meg, men spørsmålene. Mas, mas, mas.
"Hvordan visste du det var Cooper? Hvor ofte har du sett ham?
Og ga han deg noe?" Han ga meg ingenting.
"Hvor lenge har du vært hushjelp?"
De var riktignok dannete og høflige-
-men gi meg russerne hvilken dag som helst.
Ja. Du må passe på når du står overfor politiet.
Som om det ikke var nok, da jeg gikk ut av huset-
-hamret reporterne meg med spørsmål om saken.
Jeg hoppet ut av mitt gode skinn da fotografens blits gikk av.
Jeg mener, tenk deg å ta bilde av meg.
Du er litt av en kjendis. Jeg må kjøpe Daily Mirror i morgen.
Jeg sier selvfølgelig ingenting til reporterne. Ikke et ord.
Når alt kommer til alt, hvem oppdaget kroppen?
Jeg blir stjernevitne i rettssaken, og min historie bør være verdt noe-
-og jeg har ikke til hensikt å gi den bort.
-Snakker ikke hun for mye? -For mye, før høyt, for alt.
Hvordan føler du deg nå?
Å, litt bedre, takk.
Jeg må stikke.
Jeg vil ikke forlate deg alene.
Er du bra nok til at jeg følger deg hjem?
-Jeg har en bil. -Kanskje best å la meg kjøre den.
Det er veldig snilt av deg. Jeg føler meg fortsatt litt ustø.
For å være ærlig så var det ikke snilt. Jeg manøvrerte det slik.
Så smart av deg.
Du har noe der, Fred. Jeg skåler for det.
En dobbel gin og sitron, takk.
Dobbel? Ålreit, Nellie. Jeg håper det kveler deg.
Du går ikke glipp av noe, du. Alltid ute etter noe.
Mor er søt. Far også, men de skriker til hverandre-
-og ingen av dem liker å rope.
Jeg setter pris på dette.
Du har vært uvanlig snill, og du vet absolutt ingenting om meg.
Jeg vet ikke det, Miss Gill.
Du er født i Sør-Afrika. Den 17. september, var det ikke?
Utdannet i Amerika og studerer ved Royal Academy of Dramatic Art.
Foreldrene dine bor ikke sammen. Du er veloppdragen-
-men allergisk mot drap, det fikk deg til å drikke.
Jeg håper det går over.
Men jeg vet ikke navnet ditt.
Jeg vet bare at du spiller piano.
Jeg beklager. Så dumt av meg. Jeg glemte det. Navnet mitt er Smith.
Bare vanlig Smith?
Wilfred O. Smith ETTERFORSKER
En etterforsker?
Jeg håper det ikke gjør noe.
Å, nei. Selvfølgelig ikke.
Det gleder meg.
Forresten, du og din mor er vel ikke interessert i te-
-med en etterforsker.
Selvfølgelig. Særlig med en etterforsker.
-Vil du drikke te med oss en dag? -Med glede. Hva med i ettermiddag?
-Hva med i morgen, da? -Ja.
Ja. Det blir bra.
Og jeg kan ta jobben din.
Du vil ikke klare det. Hvorfor tror du at du kan være hushjelp?
Det vil bare være to dager.
Du må være påkledersken hennes på teateret.
Du klarer ikke det. Det er veldig krevende arbeid.
-Jeg kan om du sier hvordan. -Høres ut som en bløff.
Så mye trøbbel bare for en nyhetssak.
Kvinnelige reportere har en tøff jobb i konkurranse med menn-
-spesielt i en viktig sak som denne.
Og hvilken avis jobber du for?
Jeg kan ikke fortelle det.
Om noe skulle gå galt, vil det bli pinlig for avisen.
Å? Og hva med jobben min?
Anta at Miss Inwood finner ut at jeg later som du er kusinen min.
Jeg tror kanskje hun skjønner det.
Jeg har ikke vært syk på årevis.
Men alle kan bli syke. Og jeg kan klare det, helt sant.
Jeg har... Jeg har spilt litt.
Karakterskuespill?
-Ja. -Jeg skjønner.
Alt du trenger er å ta på gamle klær og se vanlig ut som jeg.
La meg forklare hvorfor det er viktig at jeg får riktig vinkling.
Jeg tror det er en romanse mellom Miss Inwood og denne Cooper.
Og hvor fikk du den ideen fra? Vet du hva jeg tror?
-Jeg tror du snuser for politiet. -Å, nei...
Jeg så deg i morges på denne plassen med en etterforsker.
Å, vel, det var Wilfred Smith.
Han er en gammel venn av meg. Jeg fikk ingenting ut av ham.
Charlie, dobbel gin og sitron, takk.
-Ikke for mye sitron, takk. -Det samme til meg.
Jeg kan få fem ganger så mye fra enhver avis når dette er over.
Hvorfor ikke begge deler?
Tok jeg dere, eller?
Håper jeg ikke forstyrrer en alvorlig konspirasjon.
Og jeg håper du fortsatt er ok etter dine plagsomme opplevelser.
Har ikke jeg truffet din sjarmerende venn før? Jeg kjenner igjen ansiktet.
Dette er kusinen min, Doris, Mr. Fortesque.
Å, ja. Sjarmerende. Sjarmerende.
Siden Nellie ikke opplyste om etternavnet ditt-
-kan jeg kanskje kalle deg Doris?
Mrs. Mason, jeg kan ikke forstå hva jeg har gjort med lesebrillene mine.
Har du sett dem noen steder?
-Kan jeg..? -Å, der er du.
Hjelp meg å finne brillene, Eve. Jeg kan ikke se noen ting.
Jeg er Doris Tinsdale.
Jeg er fra Nellie.
Fortsett, vær så snill.
Jeg er Doris Tinsdale.
-Miss Inwood venter meg. -Å, ja.
Du er vikaren som Nellie sendte.
Bare vent her et øyeblikk.
Vi vil treffe Miss Inwood. Kan jeg snakke med deg også?
For all del. Bli med her.
Jeg forstår det slik at du har jobbet i seks, syv år.
Seks år og ni måneder, for å være nøyaktig...
Kom inn.
Ok, ja. Jeg stikker innom billettkontoret i kveld.
-Hva sa de, Freddie? -Flere avbestillinger.
Så dumme folk er.
Selv om min reserves ben er rare-
-så er hun like dyktig som meg.
Hun vet godt at hun ikke skal være det. Det er ikke poenget.
Det er deg de vil se.
-Vel, hva vil du? -Jeg er fra Nellie.
Fruen venter meg.
Den nye jenta er her, Charlie.
Nei, nei. Denne passer ikke meg.
Her, her. Løft opp på denne siden. Den andre siden også.
Du vet det, gjør du ikke?
Unnskyld meg, frue.
Les det for meg, kjære.
"Kjære frue, dette introduserer min kusine Doris-
-som er ei bra jente. "
Ikke så høyt.
"Jeg håper hun er tilfredsstillende under min sykdom, Nellie Goode. "
Dette er veldig fint, om du kan kalle en sørgedrakt fin-
-men kan vi ikke få den til å falle litt foran? Ikke det.
"Signert Nellie Goode. "
Om vi bare kunne få inn litt farge et sted. Å, vel.
"Signert Nellie Goode. "
Ta av deg hatten, kjære.
Jeg er redd det er millioner av ting å gjøre.
Du har ikke noe imot at jeg stoler på deg?
Takk skal du ha, elskling.
Få meg ut av sørgedrakten. Jeg blir trist, og det bør jeg ikke.
Det er så deprimerende.
Sjekk hvem det er.
Hva er navnet ditt?
Doris Tinsdale, frue.
Ja? Hva er det, Groves?
Etterforsker Byard-
-og etterforsker Smith vil treffe deg, frue.
l alle dager.
Hørte du, Freddie? Politiet igjen.
-Vis dem opp, Groves. -Ja, frue.
Jeg trodde jeg ba deg om å vente nedenunder.
Gi meg en neglisjé fra skapet der borte, vil du, Phyllis?
Hva med antrekket til teaterets hagefest, Miss Inwood?
Svart? Å, ja, selvfølgelig.
Så smart av deg å huske det.
Hold denne for meg, vil du?
-Freddie. -Ja?
Vi har ikke bestemt oss. Skal jeg gå på teaterets hagefest?
Jeg føler ikke for det.
Jeg tenker stadig på de forferdelige avbestillingene.
Jeg skjønner ikke hvorfor.
Gi meg en kam og et speil, vil du?
Men de kutter i inntektene.
Jeg antar at jeg kan vise meg i kveld, om du insisterer.
Vil det ikke være en belastning?
Å, fryktelig.
Men jeg kan ikke unngå å føle for mitt stakkars, lojale publikum.
Å se frem til det i ukevis-
-og så rusle trist tilbake med billettene-
-for å få pengene tilbake. Det orker jeg ikke.
Det ville vært slitsomt.
Bølger av sympati mot scenen-
-alle midtgangene oversvømt av tårer.
Jeg orker knapt å tenke på det selv.
Ingen vits i å prøve å hindre meg. Jeg skal på i kveld.
Vær ved teateret kl 18, vil du?
-Ja, frue. -Ta vekk denne.
Bare fortsett, kjære. Hagefestantrekk og alt.
Og hvorfor lar vi ikke fronten synke litt, hva?
Og takk så veldig mye.
Hva tror du politiet vil nå?
Jeg vet ikke.
Må du snakke med mat i munnen?
De har vel kommet for å se under sengen din etter Cooper.
Hva kan jeg fortelle om Cooper. Jeg vet ingenting om ham.
Fortell akkurat det.
Hør her.
Det er en god idé.
Elsie, kjære, kom hit.
Jeg vil at du lytter i det andre rommet.
Når jeg hoster, kommer du inn og sier: "Doktoren er her. "
Ja, frue.
Man orker bare så mye av etterforskere.
De er jo bare politifolk med mindre føtter.
-lnn her? -Den neste døren, sir.
Hva feiler det Nellie?
Det er bare magen, sir, om du unnskylder uttrykket.
Tragedien og spenningen ble for mye for henne.
-Overnervøs type, hva? -Å, veldig, sir.
Jeg antar at du vet at uansett hvilket motiv Cooper hadde-
-kunne det i hvert fall ikke ha vært ran.
Selvfølgelig. Jeg forstår det.
Han forsøkte vel å få det til å se ut som et ran.
Hva var navnet ditt igjen?
-Doris, sir. -Du vet, du ser ikke dårlig ut.
-Takk, sir. -Du behandler ikke ansiktet passende.
Fikset du håret og brukte sminke ville du vært attraktiv.
Jeg burde ikke truffet ham så ofte som jeg gjorde.
Men jeg forsto ikke hvor besatt han var av meg.
Jeg forsto det bare ikke.
Du vil aldri forstå hvor mye jeg anklager meg selv for dette.
Da mannen min kom fra New York forrige uke-
-og jeg sa at vi ikke kunne møtes-
-fortsatte han å ringe meg.
Han ville ikke la meg være.
Om jeg kanskje hadde gått med på å treffe ham-
-så ville han ikke gjort noe så skrekkelig.
-Når traff du Jonathan Cooper sist? -La meg se.
Det må ha vært en uke...
En uke før mannen min døde.
-Kom igjen. Hva venter du på? -Kom han hit?
Unnskyld meg, frue. Legen venter på deg.
Jeg beklager så mye, men jeg må treffe legen min.
Jeg føler meg elendig. Jeg har forsøkt å få tak i ham hele morgenen.
Du forstår, jeg skal på scenen i kveld.
Produsenten har insistert.
Jeg vil ikke at han ruineres på grunn av meg.
Det er greit. Jeg tror vi har dekket det meste.
Er det noe mer jeg kan gjøre, så lar dere meg få vite det?
Takk. Vi skal forsøke å ikke plage deg igjen.
Takk.
Du er så forståelsesfull.
Det er du også.
Doris, vis herrene ut.
Det er greit. Vi finner veien ned trappa.
Freddie.
Mavis, gå på kjøkkenet og ta en kopp te.
-Jeg ringer når jeg trenger deg. -Ja. Takk, frue.
-Hvor er Jonathan? -Kanskje venner skjuler ham.
Han hadde ingen venner.
Jeg håper han ikke har fått noen og blitt fortrolig med dem.
-For hans, din og deres skyld. -Hva mener du?
Kommer sannheten ut, vil den knuse deg.
-Det vil jeg ikke. -Hva kan du gjøre?
Du kjenner meg. Du vet hvordan det er med meg.
-Du gjør meg redd. -Ikke jeg. Du vet ikke hva frykt er.
Det ville vært så fint.
Selvfølgelig, du må like å svømme.
Men jeg er veldig glad i det.
Jeg drar på landet for å svømme.
Bor du ikke på landet? Kjære vene!
Vi savner regnet så mye, ikke sant? Alle blomstene. Så kjedelig.
Jeg må be om unnskyldning for Eve, Mr..?
-Var navnet Smith? -Smith, ja.
Smith. Navnet virker kjent, på en eller annen måte.
Jeg kan ikke forstå hvorfor den jenta er så sen.
Hun er vanligvis så punktlig.
Hun har det fra meg. Faren er ikke punktlig.
Han rekker tog og slikt, men alltid i siste øyeblikk.
Jeg er på plass en time før.
Det er jeg sikker på at du er. Jeg har hørt mye om deg.
Har du det? Er Eve veldig glad i meg?
Har du kjent henne lenge, Mr. Smith? Jeg fikk navnet rett nå, ikke sant?
Jeg har kjent henne i en og en halv dag.
Det er ikke veldig lenge.
Hvor møttes dere?
Vi traff hverandre faktisk i en skjenkestue på en pub.
Vel.
Så interessant.
Takk.
-Trenger jeg meg på? -Dette er Mr. Smith.
Mr. Smith, dette er Eves far. Vi treffer ham nå og da.
-Hvordan står det til, sir? -Veldig bra. Takk.
-Vær snill og sitt. -Takk.
-Hvor er Eve? -Hun burde vært her nå.
Hun inviterte Mr. Smith.
Å, bra, bra. Noen andre som kommer?
Jeg mener, blir det fest? Jeg liker fester.
Nei. Ingen andre kommer, og du var ikke invitert.
Var jeg ikke? En forglemmelse.
Men jeg tilgir deg.
Tilgivelse. Hemmeligheten i et lykkelig ekteskap.
Det og lange perioder av fravær som får hjertet til å bli kjærlig.
Her har du, min kjære. Den siste, bortsett fra fire, av mohikanerne.
-Tilgir du meg, Mr. Vanlig Smith? -Ja. Jeg ble satt på plass.
Ja, men han sier at navnet bare er Smith.
Gjorde han? Jeg er lei for å være sen-
-men prøvene dro ut, og det forferdelige er at jeg må tilbake.
-Det var hyggelig av deg å komme. -Hva gjør du her?
-Jeg har forsøkt å nå deg i dag. -Jeg dro ut med båten.
Vi hadde litt av en tur.
Jonnie og jeg.
Stakkars gamle Jonnie. Jeg håper revmatismen hans er bedre.
Spill noe, Mr. Smith. Mr. Smith er pianist, mor.
Jeg synes det er en herlig karriere.
-Jeg ønsker jeg hadde fortsatt. -Det er ikke akkurat karrieren min.
Men du må spille for oss. Tving ham.
Men jeg har ikke smakt på teen min.
Selvfølgelig har han ikke det. Du er latterlig.
Men jeg må dra om et øyeblikk. Vær så snill og spill.
Du vet, Jonnie er ikke noe særlig av en sjømann, Eve.
Han ble sjøsyk.
Så fort vi gikk i land, så løp faktisk Jonnie vekk.
-Hvem er Jonnie? -Ønsker jeg visste det.
Han er omtrent 57 ulike arter.
Han er en løsbikkje som vandret innom for noen netter siden.
-Vet politiet om ham? -Nei. Jeg er ikke bekymret for ham.
Jeg tror han finner veien tilbake til eieren sin.
Eller eierinne.
Jeg trodde vi måtte be om din hjelp, Mr. Smith.
Mr. Smith er etterforsker, mor.
Mrs. Mason.
En etterforsker. Så uvanlig.
Du har vel mange fascinerende saker.
-Må være veldig spennende. -Ikke så veldig, er jeg redd.
-Underslag, bedrageri, nasking. -Smugling?
Ja. Nå og da. Stort sett konjakk.
Drap også, av og til, far.
Mr. Smith jobber på Inwood-saken.
Du sier ikke det. Jeg leste om den et eller annet sted.
Hvordan visste du det?
Jeg så et bilde av deg i avisa.
Hva er navnet på den fyren, Clippen.
Cooper, Cooper. Gjorde han det, tror du?
Han har rømt og holder seg skjult.
Vi er tilbøyelige til å akseptere det åpenbare som åpenbart.
Det er akkurat som Sherlock Holmes og fiolinen hans.
En strøm av vakker lyd, og plutselig kommer løsningen.
-Jeg må løpe. -Jeg også.
-Jeg vet ikke hva du tror om meg. -Jeg liker folk som jobber.
-Du blir en bra skuespiller. -Au revoir, mitt kjæledyr.
Møt meg ved sceneutgangen...
-Skal jeg kjøre deg til akademiet? -Jeg vil at du blir kjent med far.
Ikke yrkesmessig, men han er en herlig fyr.
-De blir såret om du ikke blir. -Når ser jeg deg igjen?
-Vel, jeg vet virkelig ikke... -Ring meg i morgen. Regent 1113.
INWOOD - I KVELD KL 19.30
Jeg vet du synes jeg er dum, men det er jeg ikke. Tvert imot.
Ja. Du gir en bra forestilling.
-Synd du ikke har publikum. -Men du er publikummet mitt.
Jeg ønsker du kunne applaudere litt nå og da.
-Lurer på når Jonathan dukker opp. -Dukke opp hvor?
Hvor enn Miss Charlotte Inwood er.
Hun vil bare melde ham.
Ja, og til din trivelige nye venn, Mr. Smith.
Hvem var den mannen?
Det var faren min.
Jeg fortalte om vikarjobben, og han liker det ikke.
Med drapet og alt. Du forstår.
Hva har det med ham å gjøre? Eller med deg?
Faren min sier at mannen på flukt kan dukke opp her.
Kommer kanskje inn i skuespillergarderoben.
Kan til og med drepe meg.
Drapsmannen returnerer til åstedet, ikke til teateret.
Han kan ha rett, faren min.
Jeg er overrasket over at du ikke er redd selv.
Tøfler.
Teateret er det siste stedet han vil bli sett.
Slutt å oppføre deg som ei toskete skolejente.
Den eneste morderen her er orkesterlederen.
Du må holde utsikt og få Jonathan vekk.
Akkurat. Ja visst, min kjære.
Dette er desperat.
Kom igjen, kom igjen, kom igjen.
Frue, frue.
-Hva? -Det er en mann.
-Han gikk til garderoben din. -Hva snakker du om? Hvem?
Jeg så ham. Ikke gå dit. Det er farlig.
Du er fjollete.
Du trenger ikke komme opp.
Jeg klarer å skifte på egen hånd.
Jeg vet, Jonnie, elskling, men for en risiko du tar.
-Jeg måtte komme. -Du har ikke sagt hvor du var.
Noen venner passet på meg.
-Hvilke venner? -Ikke bry deg om det.
Vi må planlegge hva vi skal gjøre.
-Alt går jo knirkefritt. -Vi trenger en historie.
-Og begge må holde seg til den. -Jeg må skifte.
Du burde ikke kommet hit, Jonnie. Du har vært vidunderlig til nå.
Ikke tro at jeg er utakknemlig. Jeg er ikke det.
-Hvordan skal jeg gjengjelde det. -Gjengjelde?
Du snakker som om det var en tjeneste.
Noe som et "takk" kan fikse.
Kjæreste, ikke vær tåpelig. Du må dra øyeblikkelig. Tilbake til-
-hvor du skjulte deg.
Freddie skal få deg ut av landet så fort han kan.
Og jeg skal besøke deg når forestillingene er over.
Det kan ta måneder, kanskje et år, eller mer.
Du vet hvordan det er. Vi spilte for fulle hus før dette skjedde.
Nå henger de fra lysekronene.
Femti punds økning i kveld.
Hvem vet hvordan de klarer å klemme dem inn.
Ja. Jeg klarte bare å få ståplass.
Vel, sånn er det.
Vi finner et vidunderlig sted. Sør-Amerika eller et annet sted.
Og jeg kommer til deg så snart dette har roet seg ned.
Jeg vil blid glad for å hvile en uke eller to.
Palmetrær.
Solskinn.
Deilig.
En uke eller to?
Du vil vel ikke at jeg skal gi opp alt, eller?
Hvorfor ikke? Jeg har det.
Jeg synes du sa at alt som betydde noe var min lykke-
-og du må tilstå at du oppførte deg som om det var slik.
Ta alt trøbbelet med å beskytte ryktet mitt-
-skjule ulykken-
-ødelegge det skrekkelige antrekket med blodflekken på.
Jeg ødela det ikke.
Gjorde du ikke?
Jonnie, du lovte.
Finner de antrekket...
Så lenge jeg har antrekket er det jeg som bestemmer varigheten på showet.
Og alt annet.
Forstår du?
Hvor i helvete er Miss Inwood? Orkesteret har startet.
Sokker og bukseseler, hvor er hun?
Ta dette. Jeg skifter nedenunder.
Beklager, elskling. En krok røk.
Et øyeblikk, Charlie. Jonathan Cooper er i teateret.
Betjenten så ham. Han var på vei til rommet ditt.
-Har du sett ham? -Selvfølgelig ikke. For en dum idé.
Det er nok best jeg tar en titt i garderoben.
Doris, hvis betjent Loomis hvor han skal gå.
-Freddie, det er noe... -Miss Inwood, vær så snill.
Doris, hva venter du på?
Jeg føler meg utilpass. Det er hjertet mitt.
Legen sa jeg burde ta det forsiktig i trappen.
Du tror vel ikke han vil prøve å skyte seg ut?
Han kan være desperat, betjent.
Tror du ikke du burde hente en politimann?
Hun var glad han slapp unna.
-Hvordan det? -Blikket hun ga Freddie Williams.
"Blikket hun ga"? Det holder ikke.
Hun ville vært gladere om det ikke var et blodig antrekk.
Å, ja.
-Jeg ønsker vi hadde det antrekket. -Det er så lite tid.
Vi må få hvert minutt til å telle.
Jeg må ringe Smith i morgen.
Hva om jeg inviterer ham til teaterets hagefest med meg?
Jeg må selge program der.
-Jeg forstår ikke helt, kjære Holmes. -For å få ham til å forstå.
Ingen mistenker Charlotte ennå, og det må de.
Først treffer du min mor og far og blir godkjent av dem.
De fleste foreldre bryr seg ikke om hva slags mennesker-
-barna deres omgås, men jeg er ikke slik.
Jeg vet jeg er gammeldags, men jeg må tenke på Eve.
Hva jobber du med?
Jeg skriver litt.
Hva da, romaner og sånt?
Jeg liker romaner. Jeg leste en fornøyelig en her om dagen.
Hva var tittelen? Den var skrevet av den kvinnen.
Jeg husker ikke, men hun har skrevet mange bøker.
Du har sikkert lest noen av dem. Alle handler om sjarmerende folk.
Hun skriver bare om det hyggelige i livet.
Denne boken jeg fortalte deg om-
-tittelen har blitt borte for meg for øyeblikket.
Den handler om en mor, en god idé, synes jeg, synes ikke du?
Man leser så mye om den yngre generasjonen.
Det er en god idé med en forandring.
Moren er ikke gammel...
Beklager å komme så sent, men jeg er strandet for natten.
Alle hotellene er fulle. Leiligheten min er ubeboelig.
Som jeg sa, så er den i hendene på dekoratørene.
Jeg vet det er ubeleilig-
-men jeg lurte på om du kan gi meg en seng?
Vel, selvfølgelig kan vi det.
Eller hva, mor?
Det er litt vanskelig.
Vil faren din foreslå å overnatte også?
Jonathan kan ta rommet mitt, og jeg kan sove på sofaen.
Hvor skal vi plassere faren din?
Nei. Jeg sover på sofaen, så kan du sove med moren din.
-Jeg hater å forårsake trøbbel. -Nei da, Mr..? Hva heter du?
-Jones. -Brown.
Robinson. Mr. Robinson, jeg tror vi sier god kveld.
Et pledd til kommandøren, så sier vi god kveld.
Robinson. Det navnet har jeg hørt før.
Det går ikke. Er Eve gal som gjør om huset til hotell midt på natta?
Hvem er den mannen? Hva heter han?
Det er best om du ikke nevner det.
Faktum er at han er en rømling.
Hele politistyrken er etter ham, og Eve...
Vel, av egne grunner vil hun ikke at han skal bli fanget.
Han er...
Han er etterlyst for mord.
Nå går du for langt.
Du innbiller deg vel at jeg tror Mr. Smith som kom til te-
-var en ekte etterforsker.
Hadde jeg ikke hørt hushjelpens røst utenfor, så hadde de tatt meg.
Eve, elskling, jeg vet at jeg ikke burde stolt på henne.
Du har vært vidunderlig mot meg. Jeg fortjener det ikke, men trenger deg.
Jeg trenger deg mer enn noensinne.
I kveld, da jeg oppdaget hva Charlotte var-
-trodde jeg plutselig at hjernen skulle sprekke.
Etter alt jeg har gjort for henne.
Alt jeg gjorde for henne var fordi vi elsket hverandre.
-Jeg beklager så mye. -Hvorfor paraply?
Det er en hagefest, er det ikke?
Å, Roehampton Club.
Det var ikke til å unngå. Skyld på en Doris Tinsdale.
Hvem er Doris Tinsdale?
Hun er Charlotte Inwoods vikar- påklederske. Vi leter etter henne.
En av gutta våre på teateret-
-lot henne slippe unna uten å ta forklaring.
Du ser vidunderlig ut.
Så søtt av deg å si det.
Hva har denne Doris Tinsdale med saken å gjøre?
Eller burde jeg ikke spørre?
Cooper var på teateret i går kveld, og vi tror hun så ham.
Og ikke kall meg Mr. Smith. Tross alt er navnet mitt...
Wilfred.
Ikke så bra, eller hva?
Det passer veldig bra på enkelte.
Jeg likte det godt da du kalte meg "Vanlig Smith".
-Jeg mente det faktisk ikke. -Men jeg likte det. Veldig mye.
Vær så snill og fortsett å kalle meg det.
Ja, det vil jeg.
Hva snakket vi om?
Jeg skulle spørre om hvorfor Cooper tok sjansen på å gå på teateret?
Han må ha hatt en god grunn til å snakke med Miss Inwood.
-Ikke snakk jobb på en så fin dag. -Jeg beklager.
Hater du spørresyke folk?
Selvfølgelig ikke. Jeg er også en.
Men alvorlig talt, Vanlig...
Er det noe mellom Cooper og Miss Inwood?
Alvorlig talt, "Usedvanlig", så vil jeg ikke bli det minste overrasket.
For en besynderlig person hun må være.
Jeg mener, å stå på scenen så raskt etter alt sammen.
Forestillingen må fortsette.
Et smilende ansikt, et knust hjerte. Skuespillere liker det, har jeg hørt.
Men i dag...
Å gå rett fra begravelsen til hagefesten.
Jeg må si at det er å overdrive en smule.
En sterk følelse for dramatikk og slike ting.
Det er-
-så kaldt og kalkulerende av henne.
Er det?
Ja, det er det.
Om hun er så kald og kalkulerende, så lurte jeg på-
-om kanskje hun har noe med mannens død å gjøre.
Gjorde du?
Tross alt-
-så må det være mye som ikke viser seg på overflaten.
Jeg mener, som-
-i svært innviklede forhold.
Hvem..? Hvem vet hva som foregår i en kvinnes hjerne?
Jeg vet ikke.
Og om ikke jeg vet, jeg...
Vel...
Hvem?
En kvinnes tanker er noen ganger...
Jeg sa at en kvinnes tanker...
Det stemmer.
Virkelig?
Det tror jeg også.
Når det gjelder Miss Inwood?
Hva?
TEATERETS HAGEFEST TIL INNTEKT FOR BARNEHJEMMET
Jeg må melde meg i komitételtet for å få programmene.
...enten gi det til de foreldreløse eller gi det til staten.
Jeg lar dere avgjøre!
Der borte er komitételtet.
Du forstår at jeg ikke kan være med deg hele ettermiddagen?
Jeg kan selge programmer. Vi blodhunder har våre metoder.
Men du må gå og ha det gøy. Jeg kan ikke ta deg med.
Når jeg tror jeg vet øyefargen din, forsvinner du. La meg bli med.
Det er mot reglene. Jeg henter deg senere. Jeg får problemer.
Akkurat her. Kom hit. Ja, frue. Her borte...
Eve, ditt utdyr. Hvor har du vært? Du er flere timer forsinket.
-Jeg beklager, Chubby. -For en dag. For en dag.
-Hallo, Valerie. -Hallo, Eve.
Dette er Wilfred Smith. Chubby Bannister og Valerie Maynard.
De er i RADA med meg.
-Hvordan står det til, Mr. Smith? -Hvordan står det til?
Du vil sikkert ha litt is. Chubby viser hvor den er.
-Jeg vil elske det. -Det er så snilt av deg.
Jeg håper du vil huske meg for dette tegn på min aktelse og ære.
Tillat meg.
Festen er til inntekt for skuespillernes barnehjem.
Det regner ute, og om dere har et halvt pund til overs, kom inn...
Hvilke program?
-Ta den stabelen. -Takk.
Dere avisdamer arbeider hardt i jobben deres, Miss Gill.
Hvordan vet du mitt navn?
Ringte nummeret du ga meg i krisetilfelle.
En Mrs. Gill svarte, og jeg la to og to sammen.
-Hva trenger du meg til så fort? -Ikke snakk sånn til meg.
Jeg kom hit for å fortelle at Miss Inwood leter etter deg.
-Hva vil hun? -Hun vil ha hodet ditt, selvfølgelig.
I tillegg sa hun at politiet vil snakke med en Miss Doris Tinsdale.
Hun ville vite når jeg begynner å jobbe igjen.
Jeg sa at magen fortsatt ikke er i orden.
Vel, den er bedre nå.
-Mye bedre, takk. -Du vil ha mer penger, ikke sant?
Se på sjansene jeg tar. Det er nok best å fortelle Miss Inwood alt.
Og før den etterforskeren oppdager at det ikke finnes noen Doris.
Her har du fem pund. Det er alt jeg har på meg.
Jobben min er verdt mer enn det, i hvert fall 20 til.
Jeg møter deg utenfor Miss Inwoods telt om en halv time.
Allerede klar? Du er dyktig.
-Kan jeg få bruke telefonen? -Selvfølgelig, kjære. Den er der.
Takk.
Hallo. Er det deg, pappa?
Kan du komme med en gang. Med alle pengene du kan finne.
I hvert fall 20 pund. I hvert fall!
Det er Nellie.
Jenta jeg er reserve for.
Ja. Vær rask.
Ingen kø.
Ingen kø her. Kom hit.
Ja, frue, her borte...
Doris, er det ikke?
Ja, sir.
Ja, sir. Jeg fulgte rådet ditt. Jeg har pyntet meg.
Hva synes du om det?
-Hvor har du vært? -Jeg kan forklare det, sir.
-I går... -Kom. Jeg tar deg til Miss Inwood.
Kom igjen, fort.
Brett opp. Kom igjen. Ha det trivelig. Kom igjen, sir...
Miss Tinsdale for å treffe deg.
For en glede. Hvor har du vært? Jeg trodde du var død.
Nei da, frue. Jeg var ikke det. Faktisk, så har...
Ingen detaljer. Håper ikke du blir en slik eksplisitt en-
-som forteller akkurat hvordan de har det når man spør.
Men du lot meg være litt ventende.
Jeg beklager, frue.
Jeg ble forsinket.
Elskling!
Hva i alle dager skjedde med den underlige figuren din?
Det er et nytt antrekk, frue.
Behold det, kjære.
Det det gjør for deg, er verdt tusener.
Jeg kjøpte det på salg.
Ikke betro deg til meg. Bare hell opp litt te, vil du?
Forresten, Doris...
Sa Nellie at politiet ville snakke med deg?
Men hvorfor i all verden?
Jeg håper de ikke gjør pappa urolig.
-Pappa sa... -De har ikke tenkt å spise deg.
Det er ikke viktig. Bare ta deg sammen og hell opp teen.
Øvelser fra morgen til kveld. Ville vi oppføre oss galt-
-ville vi ikke hatt tid til det.
Jeg forstår. Eve sier at hun holdt på hele dagen og kvelden.
Men Eve har ikke vært der på dagevis. Trodde hun var syk.
-Kanskje hun har fått jobb på et show. -Jøss!
En formue på fem minutter, og det er skattefritt i kveld.
Unnskyld meg, frue, jeg...
Jeg må nyse.
-Miss Livingston, formoder jeg. -Nei.
Nei. Det er Nellie Goode, ikke sant? Men hva betyr et navn?
Tross alt, jeg kan komme på flere passende navn på deg.
Ja, jeg kommer på noen til deg også. Hvem er du?
Jeg forstår at datteren min er involvert i en lyssky transaksjon.
-Jeg aner ikke hva du snakker om. -Du er en utpresser, ikke sant?
Det er en veldig, veldig uskikkelig ting å være.
Ikke si sånt til meg. Vet du at du kan bli stilt for retten for slikt?
Ikke vær så hissig.
-Jeg liker å være vennlig. -Én for lite.
Det er alt jeg har. Jeg må vel ikke gå hjem...
Jeg blåser i om du må krype hjem.
Det betyr ingenting. Jeg er ikke slem. Og du har til i morgen tidlig.
Freddie Williams, Charlottes manager, oppdaget meg som Doris.
Jeg måtte gå inn i Charlottes telt.
Er det noe jeg hater, er det å si "jeg sa jo det".
Og politiet vil snakke med Doris. Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg tror jeg skal få tak i Smith og fortelle alt.
Har du fått ham til å mistenke Charlotte?
Beklageligvis ikke.
Trodde du hentet ham ved Whitehall. Snakket du ikke med ham om det?
Men jeg gjorde det-
-på en måte.
På en måte?
Å, jeg forstår.
Et viktigere emne dukket opp under samtalen.
Det er bare en liten komplikasjon: Jonathan.
Du tenker vel ikke tilfeldigvis på å bytte hest midt i strømmen?
Er det fryktelig av meg?
Ikke fryktelig, bare litt dårlig timing.
Uansett hvordan følelsene mine endres-
-så kan jeg ikke svikte Jonathan, hva?
Ikke så lenge han skjuler seg i huset vårt.
Kaller du deg skuespiller? Der er scenen din om du våger.
Du holder loven. Alt du trenger å gjøre er å løpe inn og rope: "Stopp!
Den dama er en morderske! "
Så sier hun: "Hvordan våger du?" Og du: "Jeg våger og våger igjen.
Hva med det blodflekkete antrekket, Miss Charlotte Inwood?"
-Og så sier hun... -Dette er alvor, pappa.
-Å, Eve! Der er du. -Jeg fant deg ingen steder.
-Har prøvd å bli kvitt programmene. -Var for opptatt til å selge mine.
Synes du jeg snakker for mye?
Nei. Kvinner snakker ikke nok.
-Jeg hater blyge kvinner. -Ingen kan kalle meg blyg...
Hvem vil skyte noen vidunderlige ender?
Det koster bare en halv krone og er bra for de foreldreløse.
Hvem vil skyte vidunderlige ender for en halv krone?
Bare en halv krone for å skyte vidunderlige ender!
Eve.
Unnskyld meg.
Hør her, Eve, stopp alt. Jeg har en idé.
Få Smith inn i Charlottes telt, så nær fronten som mulig.
Kom igjen, fort.
-Vil du høre Charlotte synge? -Å, la oss.
Drapet gjør henne så interessant.
-Jeg tror jeg vil vente utenfor. -Men du lovte.
-Lovte jeg? -I taxien.
Du sa det første vi skulle, var å høre Charlotte Inwood.
Husker du ikke?
Vet du? Jeg klarer ikke å huske det.
Jeg må ha fått blackout.
-Fort. Vi går glipp av henne. -Jeg synes hun er topp.
Bare en halv krone for å skyte en vidunderlig and!
Du kan vinne premier! Himmelske premier!
Bare en halv krone for å skyte... Vil du skyte?
Nei. Jeg hater skytevåpen. Kan jeg kjøpe en dukke?
-En dukke? -Ja takk.
-Hvilken dukke? -Samme det. Den.
-Men du må betale for den. -Jeg vet, hvor mye?
-Det er til de foreldreløse. -Ja, men hvor mye?
-Du har vondt av dem, ikke sant? -Selvfølgelig, men hvor mye?
Alle er vel det, er vi ikke? Vel, jeg antar-
-i hvert fall fire pund.
-Gi meg våpenet. -Vel, da blir det en halv krone.
-Ja. -Du vet. Penger først.
-Skal jeg sette den inn? -Ja takk.
Den brekker her et sted. Jeg kan ikke...
Det er ganske...
Kanskje jeg klarer det.
Et øyeblikk. Du må nok gjøre deg selv. Jeg er ikke så fryktelig flink.
Vær forsiktig, vil du? Du vet, det smeller.
Fikk deg igjen, min skjønnhet.
Min fugl, tror jeg, sir.
Kan jeg få dukken, takk?
Hva sa du?
Bra skudd, sir.
Bra gjort. Jeg henter dukken din.
Vær så god. Nå da, hvem skal skyte vidunderlige ender?
Vil du skyte vidunderlige ender?
-Ja. For en halv krone. -Sikker på at det er nok?
Å, ja visst. Jeg trenger ikke mer. Jeg bommer sjelden.
Traff den til slutt. Kan jeg få dukken?
Jeg beklager, men jeg er redd for at den er min.
Hva sa du?
Ingenting.
-Kan jeg få dukken, takk? -Bra gjort. Jeg henter den.
Det er ganske fint å vinne den, eller hva?
Du fortjente den nå. De er vidunderlige dukker. Helt påkledde.
Takk så veldig mye.
Hvem vil skyte vidunderlige ender for bare en halv krone?
Vi har det så gøy med å skyte ender for en halv krone!
Eve.
Jeg beklager.
Mine damer og herrer.
Doris. Doris!
Miss Tinsdale!
Kom og hjelp til her.
Hva venter du på?
Jeg beklager, sir.
Tror du det er noe mellom Cooper og Miss Inwood?
Men Eve har ikke vært her på flere dager.
Doris! Miss Tinsdale!
Vi kom oss unna så fort som mulig, og her er vi.
Og det er historien om Doris Tinsdales korte og stormfulle liv.
Det er trist, men forhåpentligvis-
-ikke helt bortkastet.
Det neste er å vente på ankomsten til Mr. Vanlig Smith-
-med hele manngarden for å arrestere oss alle sammen.
Synes du jeg skal melde meg selv?
Jeg burde det. Jo lenger jeg blir her, jo verre blir det for dere.
Men jeg gir ikke opp. Det må finnes en måte å ta Charlotte.
Jeg har lagd en varm og god toddi til deg, Mr. Robinson.
Finnes ikke noe bedre mot en forkjølelse, hva?
Takk skal du ha.
Er det ikke forferdelig? Mr. Robinson har ikke kunnet gå ut siden han kom.
Disse vårforkjølelsene er virkelig fæle.
Forresten, Eve, Mr. Smith er nedenunder og vil treffe deg.
Jeg synes det er en god idé-
-å lage et godt og varmt sennepsplaster til Mr. Robinson.
Jeg lurer på om han har feber.
Jeg har ødelagt termometeret, men du kan gå til apoteket...
Hvor lenge har du vært Miss Inwoods hushjelp?
Som du vet, vil vi gjerne stille et par spørsmål til Doris Tinsdale.
-Jeg kan forklare... -Snakket du med Cooper i går kveld?
-Nei. -Så du ham?
-Ja. -Hvor?
På vei til Miss Inwoods garderobe.
Han var der da hun gikk opp for å skifte.
Jeg lyttet ved døren og hørte at han sa noe om-
-et blodflekket antrekk som tilhørte henne.
Og plutselig ble hun redd.
Hører du? Redd.
Da du førte betjent Loomis til rommet-
-antok du at Cooper fortsatt var der?
Jeg visste ikke.
Du visste ikke, men du hadde en bra anelse.
Hvorfor fortalte du ikke Loomis?
Så gjorde du et bra besvimelsesanfall som lot Cooper slippe unna.
Ikke snakk slik.
Jeg orker det ikke.
Jeg forstår ikke.
-Hvordan kunne du oppføre deg slik? -Men jeg kan forklare.
Jeg tror ikke det er nødvendig.
Jeg har funnet en dame som gjør alt for å beskytte elskeren sin.
Men det er ikke slik.
Ikke slik i det hele tatt.
Jeg trodde jeg var forelsket i Jonathan-
-men jeg er ikke det lenger.
Men det betyr ikke at jeg ikke vil hjelpe ham, som enhver uskyldig.
Du skal ikke avgjøre om han er skyldig eller ikke. Loven gjør det.
Du har satt deg selv og din far-
-i en alvorlig stilling med slik amatørmessig innblanding.
Jeg aner ikke hvordan jeg skal få dere ut av det.
Men du vil få oss ut?
Til tross for det faktum at du gjorde narr av meg.
Skuespillet ditt i taxien var ekstremt snedig.
Jeg spilte ikke i taxien.
Jeg ble forelsket og alle planene gikk opp i røyk.
I taxien føltes det som om jeg var på en stor gyllen sky.
Jeg fortalte far at jeg ikke ville fortsette. Jeg ville fortelle alt.
Men han hadde en idé om en blodflekket dukke, og jeg avlyste det.
Jeg ønsket å fortelle alt til deg.
Vær så snill og tro meg.
Vil du blande din egen cocktail, Mr. Smith?
Jeg er redd vi ikke har is, men du fikser det sikkert.
-God aften, Smith. -God aften.
-Hører jeg skrangling av lenker? -Det er bare rørene.
De er i elendig stand.
Likte du hagefesten, Mr. Smith?
Det må ha vært forferdelig i det regnet.
Jeg tror jeg tar litt sherry opp til Mr. Robinson.
Jeg har endret mening om ham. Han virker som en fin ung mann.
Eve, kjære, du ser vel til Mr. Smith, eller hva?
Jeg har forklart for Mr. Smith hva vi prøver å gjøre.
Han synes vi bør stoppe.
Så synd.
Akkurat da du og jeg var i ferd med å redde Mr. Smith fra trøbbel.
Redde meg fra trøbbel?
Du ser ikke ut som en uansvarlig tosk. Hvorfor oppføre deg som en?
Å la datteren din bli blandet opp i noe slikt? Hva slags far er du?
Unik. Ganske unik.
Men med knust hjerte akkurat nå. Du forstår, jeg har en idé til.
Synd å kaste bort ideer, ikke sant?
Har du..? Har du noensinne blitt utpresset, Mr. Smith?
Vel, jeg har. I ettermiddag.
Datteren min og jeg ble det, av Nellie Goode.
Ja, et upassende navn. Jeg sa det til henne.
Hun loppet oss for 24 pund, og vet du hvorfor de var vel anvendt?
-Selv om vi ikke har råd til det. -Kom til poenget.
Det slo meg at det Nellie kan gjøre, det kan Doris også gjøre.
Hva om hun gikk til Miss Inwood og sa:
"Hør her, Miss Inwood, jeg har et av dine antrekk.
Det er ødelagt, men det er fortsatt verdt penger. "
La oss anta at Miss Inwood sa: "Greit, jeg gir deg 100 pund for det. "
Hva så?
Og la oss anta at du lyttet.
Det er vel det politiet gjør i utpressingssaker, er det ikke?
Hva sier du? Hva sier du?
Du trenger ikke være redd for Doris. Hun klarer det, Doris.
Jeg mener, Eve. Hun er en dyktig skuespiller. En veldig dyktig en.
Det er jeg sikker på at hun er.
Forresten, finnes det et blodflekket antrekk?
Vel, nei. Nei, ikke akkurat.
Hør her, det fantes et blodflekket antrekk, men...
-Kan vi ikke si..? -Jeg går tilbake til kontoret.
Jeg lar dere få vite mer senere.
l mellomtiden, hva gjør Miss Inwood uten påklederske?
Best du kommer deg av gårde før hun blir utålmodig.
Det er ålreit.
-Hva mener du med det? -Han prøver å redde skinnet.
Ikke et dårlig skinn.
Han lar oss gjøre det. Hva er galt? Er du ikke glad?
Kom igjen. Vi får kjappe oss.
Kom til Burton Street. Ta med to menn. Plasser dem i hver ende av gata.
Jeg venter ved telefonkiosken på hjørnet. Ålreit?
Hallo. Er det Mrs. Gill? Er kommandøren tilgjengelig?
Å, han er ute. Er Miss Eve der?
Å, hun er ute også. Nei, et øyeblikk.
Kan jeg få snakke med Mr. Robinson, er du snill?
HURTIG OMKLEDNING
-Hva tenker du på, guvernør? -Bare et lite eksperiment.
-Plugg den inn. -Ok.
Mikrofonen er i stilling.
Jeg snakker fra én meters avstand. Kan dere høre meg?
-Si at lyden er ålreit. -Ok.
Tror du det vil fungere?
For en dag, elskling.
Jeg har aldri vært så glad for å se slutten på den.
-Ja, frue. -Du er vel også trøtt.
Kan ikke være lett å være påklederske uten erfaring.
Men du er ganske dyktig. Veldig dyktig, faktisk.
Å, for et regn. Regnet på hagefesten.
Gudskjelov at det ikke regnet i begravelsen. Det ville vært for mye.
Jeg hater regnfulle begravelser.
Og så sendte noen opp den motbydelige dukken.
For noe utøy noen utøy er.
Ja, frue.
Forresten, fikk politiet tak i deg?
Jeg har ikke truffet dem ennå.
Og uansett, jeg har ikke noe å fortelle.
Vel, jeg antar at det er alt.
Og den forferdelige Nellie er tilbake i morgen.
Vi treffes kanskje aldri igjen. Skip som passerer i et eller annet.
Jeg liker deg. Du er søt og tålmodig. Jeg antar at jeg ikke er lett å omgås.
Men det er du. Det har vært vidunderlig å jobbe med deg.
Og jeg elsker teateret så mye.
Jeg skjønner ikke hvorfor. Det er et forferdelig liv.
Her, elskling. Litt ekstra til deg.
Jeg kan ikke. Helt ærlig.
Ikke vær en idiot. Sett det i banken eller gå og drikk deg full eller noe.
-Takk, frue. -Kan jeg gi deg haik?
-Det ville jeg sette pris på. -Ålreit. Kom igjen, da.
-God natt. -God natt.
-Kan vi snakke fortrolig? -I bilen. Det er fortrolig.
Nei, det holder ikke. Vi må snakke nå.
Hva dreier det seg om?
La oss gå et sted hvor ingen kan høre oss.
God natt.
-Har du blitt gal eller noe? -Nei, frue.
Jeg vil fortelle om den blodflekkete dukken.
Hva med dukken?
Jeg hater alt dette. Jeg er så nervøs.
Jeg er så redd for å gjøre noe galt.
Du forstår, jeg har et antrekk som er ditt med en blodflekk på fronten.
Jeg vet jeg burde gått til politiet-
-men for å si sannheten, så er jeg redd.
Faren min vil drepe meg om jeg får navnet mitt i avisen.
Jeg kommer til deg, kanskje du kan si hva jeg kan gjøre.
Hvor mye vil du ha?
Jeg har aldri tenkt på penger. Jeg håper du ikke tror det om meg.
Om antrekket var nytt, ville det vært verdt 75 eller 100 pund.
Jeg vet ingenting om et blodig antrekk.
Dette høres veldig ut som utpressing.
-Best jeg kontakter politiet. -Ja, gjør det, Miss Inwood.
Vi snakker med dem sammen.
-Du er ikke hushjelpen. -Nei, det er jeg ikke.
Hvorfor har du latt som hele tiden?
Skal vi si at vi trengte bevis?
Vi? Er du i politiet?
Hvordan kom blodflekken på antrekket?
Hvem er du?
Hvorfor ble du redd da Jonathan sa han ikke hadde ødelagt antrekket?
-Jeg vet ikke hva du snakker om. -Det gjør du det!
Ja.
Litt blod sprutet på antrekket mitt.
Jeg var der da Jonathan drepte min mann.
-Det er ikke sant. -Jo, men jeg var ikke involvert.
Jonathan ville holde meg utenfor.
Han sendte meg til sin leilighet.
Han ble igjen for å få det til å se ut som et ran.
-Så tok han med et rent antrekk. -Du lyver.
Det er den hellige sannhet. Jeg sverger.
Hør her, hvem du enn er...
Jeg gir deg hva som helst om du holder meg utenfor.
Juvelene mine er verdt 10 000 pund. Du kan få alt sammen.
Og pelsene mine eller penger. Hvor mye vil du ha?
Jeg gir deg hva som helst.
Jeg går for å bryte det opp. Hent dem. Jeg vil ha dem sammen.
Du forsøkte å skylde alt på Jonathan.
-Assistert av Freddie Williams. -Det er ikke sant. Ikke sant!
Du slipper ikke unna. Jeg advarer deg.
Jeg hadde en grusom scene med ei gal jente.
Først lot hun som hun var påkleder, så en detektiv og presset meg.
Det er ålreit. Bli her. Jeg vil snakke meg deg om et øyeblikk.
Å, bra. De har tatt ham.
Jonathan, hva har de gjort med deg?
Hvorfor arresterer dere ham?
Mellish, bli hos Miss Inwood der!
Himmel, det må være Cooper.
Hvor er Miss Inwood?
Dekk smuget i tilfelle han bruker en nødutgang.
-Hvor går de trappene? -Garderobene.
Eve! Eve, kom tilbake!
Hvor er nærmeste telefon?
-Eve. -Han kom gjennom en nødutgang.
Skynd deg nedenunder. Kom igjen, fort!
Tilbake til teateret.
Er du blitt fortalt å holde øye med meg?
Det kan du si, ja.
-Kan jeg få sitte? -Ingen fare i det.
Hent en stol, da.
Ja visst, frue. Ja visst.
-Klar med mikrofonen? -Ja.
Ok. Jeg lurer på om de tok...
Hva er poenget med å gå opp på taket?
Han kan ha stukket tilbake og opp brannstigen.
-Så de hørte alt jeg sa? -Ja.
-Og alt er i den boken? -Alt. Stenografert.
Så smart.
Det ser dårlig ut for meg, ikke sant?
Jeg er en medskyldig...antar jeg.
-George! -Ja?
Smith vil ha deg ved scenevaktens kontor.
Takk, elskling.
Vi trenger flere folk for å dekke alle rommene...
Alt er ikke der.
-Hva heter du? -Mellish.
-Liker du hunder, Mellish? -Ja, frue, det gjør jeg.
Men ikke alle hunder.
Om de ikke liker deg, så liker ikke du dem.
-Det stemmer vel? -Jeg antar det.
Jeg hadde en hund en gang. Den hatet meg.
Til slutt bet den meg, og jeg fikk den skutt.
Når jeg gir kjærlighet og får tilbake svik og hat, så er det...
Det er som om min mor hadde slått meg i ansiktet.
Forstår du det, Mellish?
Jeg har hørt at noen opplever det slik.
Ja. Noen opplever det på den måten.
-Har Miss Inwood dratt? -Hun er i teateret.
-Tror du ikke han er borte nå? -Sikker på at jeg så ham i smuget.
Dette er Smith.
Vi dekker hele teateret fra taket ned til lageret.
-Bra, sir. -Du hørte hva Miss Inwood sa.
Du kan ikke ha noe imot Cooper nå.
Ikke noe annet en mord. Han drepte Charlottes mann.
Han har drept før.
Hva? Hva mener du?
Han slapp unna på grunn av selvforsvar. Det gjør han ikke nå.
-Men Eve. -Hun er alene med ham.
Forstår du ikke, sir? Hun er i stor fare.
Til sammen er det en tilståelse, bortsett fra at hun sa du drepte ham.
Alle med sunn fornuft kan se at hun løy.
Jeg forstår ikke hvorfor Smith arresterte deg. Hva skjedde?
Noen ringte og sa at politiet var på vei.
Jeg prøvde å stikke, men de grep meg ved døra.
Morsomt. Å få meg ut på gata.
Antar at Smith ikke ville fange meg i huset ditt.
Det ville blitt pinlig for deg, ville det ikke?
Jeg tror ikke de vil lete her på en stund.
Kanskje vi kan stikke av via en nødutgang om en stund.
Eve. Eve. Eve, hvor enn du er, kom deg unna ham.
Kom deg unna. Han er farlig. Han er en morder.
Eve? Eve?
Du har rett, vet du. Charlotte sa sannheten.
Det hun ikke sa var at hun egget meg til å gjøre det.
Hun egget meg mot ham på alle måter hun kunne.
Hun fikk meg til å tro hun var gal etter meg, det var hun ikke.
Jeg skulle drepe mannen for å bane vei for Freddie Williams.
Jeg forstår det nå. Hun visste hva slags mann jeg var.
Hun vet at jeg ikke kan kontrollere meg selv når jeg blir rasende.
Som en tosk fortalte jeg om den jenta jeg drepte.
Å, Jonathan. Jonathan, du vet ikke hva du sier.
Jeg kan ikke noe for det. Jeg har ikke selvkontroll, selv ikke som barn.
Jeg var heldig forrige gang. Den lille tosken truet meg med et våpen.
Men du vet ikke hvordan det er å ha noe slikt hengende over seg.
Eve, jeg hatet å fortelle den falske historien i bilen-
-men det fantes ingen annen måte.
Charlotte gikk til leiligheten min etter at jeg drepte mannen hennes.
Antrekket hennes var litt flekket, så jeg hentet et rent til henne.
Da hun dro til teateret-
-lagde jeg en stor flekk for å få deg til å tro meg.
Jeg sier sannheten nå.
Jonathan...
Jeg synes veldig synd på deg.
Jeg gjør det virkelig.
Nei, det gjør du ikke. Det gjør du ikke i det hele tatt.
Du bryr deg ikke om hva som skjer med meg.
Jonathan...
Du kan melde deg. De tar vare på deg.
Du kunne ikke gjøre alle de tingene, med mindre...
Med mindre...
De kan ikke gjøre noe mot en syk mann, og det må du være.
Nei. De vil henge meg. Charlotte også, for å ha planlagt det.
De har aldri tilgitt meg for at jeg slapp unna den første gangen.
Ikke noe er galt i hodet mitt. Ingen kan bevise det, med mindre...
Med mindre jeg gjør det en tredje gang-
-uten noen grunn i det hele tatt.
Det ville vært soleklar galskap.
Ville det ikke?
Jeg kan ikke høre en lyd nå.
Jeg tror vi kan gå nå.
Vi går gjennom orkestergraven, så tar jeg deg til min fars båt.
Kom igjen.
Her er han!
Se! l orkestergraven!
Mathews, fort! Nede i orkesteret!
-De har ham! -Hvor?
-De fant ham. -Hvor var han?
-Han var i teateret allikevel. -Hent Smith!
-Han var ved scenevaktens kontor. -Senk jernteppet, sperr ham!
Kom ut! Få hodet ut av veien!
-Få teppet opp. -Ikke rør noen ting.
Mellish, du bør ringe etter fotografen.
Kan noen finne ut om Byard er her. Fortell hva som skjedde.